Колко успя да побереш? - Всичките 15.
15, по 20 хиляди парчето. - Фасулска работа, Солински.
Къде са ми парите? - Моля? Бяха в куфарчето.
Ей!
Много си готин.
Никой не може да ме изиграе! Къде са ми парите?
Обекта бе проследен до мотел "Фламинго Лодж"
където се е регистрирала под името Анита Ордуно.
Къме обекта се е присъединила бяла жена.
Около 20-30 годишна,
която я е придружавала в хотелската стая около три и половина часа.
Ето я и интересната част.
Колата на другата жена е регистрирана на ваше име, г-н Майер.
Любовницата ви изневерява, обаче го прави с жена ви.
Би могло да са добри новини, или пък лоши, зависи от това...
Моля ви. Не спирайте заради мен.
Г-н Лайдекър...
Тя не е идвала. Не съм я виждал, Не съм говорил с нея...
Довършете си обяда преди да е изстинал.
Моля ви, моля, г-н Лайдекър. Казах ви.
Казах ви всичко, което знам. Заклевам се.
Толкова е нечестно.
Ето ви вас, живуркате си, частен детектив с обществена пералня.
Идва млада дама,
молеща за помощ да открие група хлапета с баркодове на тила.
Не ме наранявайте, г-н Лайдекър.
Как са ноктите? - Не! Г-н Лайдекър...
Изглежда зарастват добре. Нали ви казах.
Г-н Вогелсанг,
искам да бъда ясно разбран, точно колко важно е това младо момиче за мен.
Бих обелил кожата ви, инч по инч,
ако това щеше да ме приближи дори и с един дъх по-близо до нея.
Знам, че е там някъде.
Все някога ще изплува да си поеме въздух.
А когато го направи...
Искам да съм там.
Ще завършва с Кан-Кан.
Действай, захарче.
Мамка му, хубавичка е. - Хетеро е.
Не ми разваляй удоволствието. Не я свалям.
Цялата е твоя. На мен ми дай онзи сладур.
Приятеля му също ще ми свърши работа.
А брат’чеда в ъгъла направо ми къса сърцето.
Да не гориш нещо? - Не.
Сигурна ли си? Изглеждаш зачервена. - Да. Защо?
Не знам, просто сякаш...
Какво?
Сякаш преравяш гащите на всички наоколо.
Спри. - Правиш го.
Здрасти. - Здрасти.
Виждаш ли?
Какво? Учтива съм, щото е готин. - Някой да поправи очите ми.
Цяла вечер се предлагаш на младежта. - Май загаряш нещо.
Обаче не прекалявай. Мъжете не се отдават един на друг ей така.
Ако те сърби, почеши се.
Здрасти. - Провеждаме разговор, кучко.
Дръжте си питиетата!
Често ли идваш тук? - Да. Какво пиеш?
Макс! - Почесвам се, К.
Ще си взема като твоето. - Ей, още две бири.
Ти си хетеросексуална. Какво й става? - Нямам представа.
Ето. - Мерси.
Изчезвам. - Помислих се, че...
Беше ми приятно. Може и да продължим някой път.
До по-късно.
Беше странен и красив сън.
Добре съм.
Кендра бе права. Горя, или нещо подобно.
Само защото са подправили генетичния коктейл на име "мен" с малко котешка ДНК.
За да мога да прескачам 15 фута бодлива тел
или да обезвреждам 120 кила краен защитник с два пръста,
което ме прави страшна машина за убиване и шут по купони.
Означава и обаче, че три пъти годишно ходя по покривите в търсене на забавления.
Слава богу, още малко.
Само да премина и следващите 12 часа без да извърша глупост, за която да съжалявам.
Работи! Седем, осем... Добра контракция.
Дори и да не може да го усетиш, представи си как работи мускула. Още веднъж.
И... Десет.
Това е, приключихме. - Още една серия.
Запази я за утре. - Хайде, Блинг. Още една серия.
Не може всичко наведнъж. Трябва да спазваш график, човече, иначе ще изгориш.
Не мисля така. - Търпение във всичко, приятелю.
Хайде.
Освен това, имаш компания. - Здравейте, хлапаци. Прекъсвам ли ви?
Не, точно навреме си.
Блинг щеше да ме развлича с една от любимите ми басни:
"Костенурката и заека".
Може пък да послуша теб. - Да, бе, да.
Лека нощ. Пий вода. - Добре, мамо.
Прав е. Не се насилвай толкова.
О, не започвай и ти.
Какво се случва, когато сложиш три копелета в една стая и изчезнат пари.
Бушуват страсти, вади се оръжие... Три мъртви копелета.
Прекрасно изпълнение.
Какво става с бедните хорица, мислещи си, че отиват в Обетованата земя?
Поне не ги изхвърлят в океана на десет мили от сушата.
Което е добре.
А това ще е частична отплата за платеното на контрабандистите.
А сега, като ги няма Солински и компания, работата ни е свършена тук.
Чакай. Какво имаш за мен относно Зак? - Още изравям информация.
Каквото и да означава това. - Ако изскочи нещо важно, ще разбереш.
Спазих своята част от сделката с тази поръчка.
Аз възнамерявам да спазя моята.
Но проект Мантикора е бил секретен. Ще отнеме време. Търпение във всичко.
Спести си лекцията. Чаках девет години брат си.
Ако можеш да ми помогнеш, супер. Ако не, не ми губи времето.
Правя, каквото мога. - Обади ми се, като откриеш нещо.
Боже, Логан изглеждаше супер, въпреки "въпреки"-тата.
Дори не се и опитвай, Макс. Достатъчно си си усложнила живота.
Още час има докато затвори бара.
Така че, дали да се прибера като добро момиче, или...
Това ти е последното, човече.
Очите ли ме лъжат или това е жената от мечтите ми?
Не говори. Просто ела.
Настанявай се. - Хубаво местенце.
Мерси.
Веднага излизам.
Ето там.
Макс, имаш ли идея какво правиш?
Ще излезеш сега и ще кажеш на Ерик, че е най-добре да си отиде вкъщи.
Като се замисля, по-добре не излизай от стаята.
И какво, цяла нощ ли ще стоя тук?
Какво знаеш ти?
Ерик?
Ерик.
Има Господ.
Имам една думичка за теб,
започва с К, завършва на ВА, и има Р и У по средата.
Крува? - При това неграмотна.
Нищо не стана. Заведох го вкъщи, заспахме, край на историята.
Само не му казвай. Ще му разбиеш сърцето. - Добрутро, дами.
Не успяхме да поговорим снощи. Аз съм Ерик. А ти си?
Тръгвам. Дано не е моята хавлия.
Сигурно си уморена, бейби. Обаче толкова щастлива.
Виж, имам работа, така че се изпрати сам.
Здрасти. Пак за Евклид 46.
Праведния не толерира странностите на Вавилон.
Насилникът ще бъде наказан за богохулството си.
Няма да си мърся ръцете с този пакет. - Хербал, не ти разбирам и думичка.
Аз разбирам. - Ти си идиот.
Каза, че не иска да прецаква кармата си.
като доставя още порно на извратеняка на Евклид 46.
Работата ти е да доставяш пакети, точка.
Не се интересуваш какво има вътре.
Когато обаче Висшестоящия събори пакетче от колелото и то се отвори
и се покаже такава извратеност,
а аз не мога да си пъхна главата в пясъка като щраус.
О, я стига.
Макс
Къде отиде? - За теб е.
Моторно масло.
Уха. С кого е трябвало да спиш, за да получиш това?
"Леглото ти е моето „навсякъде”. Обичам те. Ерик."
Кой е Ерик? - Не го познаваш.
Чакай минутка. Да не би наистина да сте си поиграли с глупака от снощи?
Нищо не се случи.
Прекарал е нощта в леглото ти? - Да.
Обаче не му даде, нали? - Не!
Тогава си се справила чудесно. Това масло е скъпо.
Другите новини...
Не нагласяйте телевизора си. Това е бюлетина на Свободно Излъчване.
Ще продължи точно 60 секунди.
Не мога да бъда проследен или спрян, и съм последния свободен глас в града.
Ако някой се чуди къде е Солински,
напълненото му с олово тяло лежи под борда на Андра Марлен в пристанището на Сиатъл.
Г-н Солински подмами стотици на кораба,
с безопасно пътуване отвъд океана. - Изчезвам.
Направи състояние като контрабандист, експлоатирайки човешкото нещастие.
Повече не. Джел Солински плати за престъпленията си.
Взриви ми пейджъра. Дано да е важно.
Беше в странно настроение снощи.
Тук съм, за да си говорим за настроения? - Не. Не точно.
Тогава какво? Имам работа. - Честна размяна.
Открил си нещо за Зак? - Не. Нещо друго.
Май 2009-а, базата на САС в Жилет, Уайоминг е била закрита.
Служителите са били преразпределени из страната. Имам заповедите им за трансфер.
За военно-въздушна база, има прекалено малко пилоти,
а прекалено много гинеколози, генетици, диетолози, учители.
Май, 2009? Три месеца, след като избягахме.
Мантикора е била в САС базата?
Или поне така е фигурирала в архивите на Отбраната.
Една жена, диетолог, е била преместена в морската база на о-в Седро.
Името й е било... Е Хана.
Влизай.
По-бързо. Хайде.
Хана? - Фамилията - Сукова.
Възрастта е вярна. Съвпада описанието й.
Седро не работи от години,
и дали тя те е взела онази нощ и дали е още жива, кой знае?
Колко далеч е о-в Седро? - 80 мили, може би.
Логан, страшен си. Благодаря ти.
Няма гаранция. Колко Хана има по света?
Колко е имало в базата? - За които да знам? Една.
Значи трябва да е тя.
Ей!
Нека предположим, че излезеш от сектора без пропуск и напуснеш града.
Напълно възможно. - Лайдекър преследваше Вогелсанг.
Да. - Значи знае за Хана.
Значи може да е в опасност, в която аз я въвлякох. Трябва да я открия.
Искаш ли да откриеш другите като теб? Искаш ли да намериш Зак?
Мога да ти помогна, но те са част от по-голям пъзел. Хана е едно парченце.
Ако тръгнеш по следите й, преди да знаем голямата картинка, рискуваш всичко.
Предполагам, че не съм по-търпелив от теб.
Това беше много добре. Да го опитаме още веднъж.
Съжалявам.
Моля донесете преводите си следващата седмица.
Чао. Мерси. Мерси.
Чао. - Довиждане.
Мама попита дали може да плати с това, вместо пари, защото няма никакви.
Знам как е. Няма проблем.
Благодаря.
О! Истинско кафе.
Отдавна не бях виждала.
Май отиваш някъде. - Пътуване.
Какво означава? Което казваше? - Хайку е.
Трудно е за превод, обаче нещо като "Дните ми са преброени. Кратка нощ."
Депресиращо. Харесва ми. - Та, къде ще ходиш?
Никъде специално. За два дена. - Чук, чук.
Още по-красива си, отколкото помня.
Колко си спомняш от снощи? - Достатъчно, за да не я забравя никога.
Така че, Ерик, съм впечатлена.
Щедър подарък за момиче, което си срещнал току-що. Струва доста на черно.
Да кажем само, че имам връзки. - Обичам типове с връзки.
Зает съм. - Не, не си.
Колко добри връзки? - Чичо ми е голямата работа.
Така ли? - Да. В полицията.
Кой отдел? Военна, от секторната, Сиатълското управление?
В секторната. Горе-долу, той ръководи нещата.
Доста ти връзва сигурно с пропуски, проверки, тоя сорт.
Идвам и си отивам когато поискам. Градът е отворен за мен.
Макс! - Ерик?
Може би фарове, а? - Виждам в тъмното.
Ерик? - Да.
КПП-то. - КПП-то?
Пристигнахме. Заемай се. - Сега?
Сега. - Не знам дали "сега" е добра идея.
Ерик... - Късно е.
Трудно ще се свържа с чичо си по телефона, а и не виждам такива.
Бе намекнато, че не се славя с търпение.
Малкото, което притежавах, се изчерпа вече.
Какво ще кажеш да се върнем в града, през който минахме, да хапнем?
Може би да си вземем стая... - Ерик! Трябва да ти задам въпрос.
Можеш ли да бъдеш откровен с мен? - Ще опитам.
Имаш ли чичо? - Абсолютно.
В секторна полиция? - Да.
С какво се занимава? - Ако има боклуци в организацията,
той трябва да почисти. - Като "Вътрешен отдел" ли?
По-скоро чистач. Към моторизираните.
От време на време се прибира с кашон 30-грамово масло.
Дръж се.
О, боже.
Макс, това е нещо повече от пътуване.
Още нещо става тук. - Мислиш ли?
Макс, какъв е плана? - Отивам до ей онзи остров.
Защо? - Не ти е работа да знаеш.
Добре. Няма проблем. Ще ни трябва нещо като лодка.
Само дето всички спят, което трябва да правим и ние.
Аз не спя.
Пейджъра ми, ключовете. Ако ги изгубиш, мъртъв си.
Макс!
О, боже.
Може ли да ви помогна?
Сигурно не ме помните. Беше преди доста време.
Съжалявам? - Аз съм момичето на пътя от онази нощ.
Влезте.
Когато ме намерихте, знаехте ли коя съм, или какво съм?
Знаех, че сте прототип - прическата, държавната нощница.
Знаели сте за бягството? - Чухме сирените, хеликоптерите.
Казаха, че е учение, но докато напусках базата, дочух, че било бягство.
От блок 12, където беше Х5. - Х5 беше моята група.
Не знаех как изобщо сте стигнали до жицата.
Бяхте само едни деца.
Защо спряхте?
Не знам. Знаех, че трябва.
Влез.
Всичко е наред. Тук ще си в безопасност.
Хана е. Трябва да те видя.
Да. Сега.
Приятел се нуждае от подслон за няколко дена.
Не, тя е просто хлапе, което си има проблеми вкъщи.
Трябва и място, което е... сигурно.
Виж, ще ти обясня всичко, когато се видим.
Супер. Мерси, чао.
Никога досега не бях влизала в къща. Знаехме само казармите.
Къщата ви беше толкова топла, и малка, и уютна.
Трябваше да остана с теб, но трябваше да уредя заминаването ти.
Знаех, че ще те търсят. - Вие не се върнахте.
Отцепиха района.
Спряха ме, претърсиха ме и ми наредиха да чакам в колата с часове.
Когато се прибрах, теб вече те нямаше.
Обучавали ни бяха в придвижване из вражеска територия.
Иска ми се да бях направила повече.
Направихте достатъчно.
След толкова време, си ме открила. - Трябваше, за да ви благодаря.
И да разбера за другите. Знаете ли нещо за тях?
Не.
Какво? - Толкова си красива.
В гените ми е.
Кое време стана. Ще закъснея за работа.
Ще им се обадя, че няма да ходя. Ще можем да си поговорим двете.
Здравей. Хана е. Обаждам се да ти кажа, че ще закъснея днес.
Имам гости от извън града.
Ще се видим следобед. Мерси, чао.
Макс, опитвам се да разбера нещо за Зак. Въпрос.
Чакай, чакай. Аз не съм Макс. - Кой е това?
Кой е това? - Приятел. Какво правиш с пейджъра й?
Аз съм гаджето й. Проблем нещо? - Къде е Макс?
Сигурно храна за акулите вече. Не знам какво се случва, обаче е луда.
Обичам я, обаче не е в ред. Скочи във водата и изчезна.
Преди три часа.
Слушай внимателно. Името ми е Логан. Приятел съм на Макс. Кажи ми името си.
Ерик. - Ерик, къде си в момента?
На док, господ знае къде, и гледам... - Остров Седро.
Майките. Кои са били те?
Набираха млади момичета, оплождаха ги „ин витро” и ги държаха в базата.
Повечето от нас не контактуваха с тях, от съображения за сигурност.
Бяха следени, даваха им витамини, генна терапия и кой знае какво още.
За да вървят по план научните им проекти.
Правили са го за пари? - Нито една жена не знаеше какво прави.
Повечето бях още момичета.
Веднага щом родяха, ги изпращаха обратно.
Значи, не си познавала майка ми? - Не.
Знаеш ли нещо за нея? Каквото и да е?
Шефовете на ТАК никога не ни казваха откъде сме дошли.
Сякаш се бяхме появили един от друг-създава отборност.
Чак когато избягах разбрах за родители, бебета и всичко останало.
Винаги съм се чудела за нея.
Майка ми- коя е била, каква е била.
Сега знам. Просто момиче, в нужда от пари.
Всичко е за добро.
Израснах нормална, въпреки странния ми живот.
Става, нали разбираш?
Сякаш Лайдекър ти е дал шанс изобщо.
Обаждането, което направи, да му кажеш, че съм тук.
Трябвало е. Разбирам.
Знаела си? - Ако си като мен, бързо схващаш.
Съжалявам. Каза, че ако не го направя, ще ме убие.
Повярвай ми, би... Ще го направи, въпреки че правиш, каквото е изискал.
Ето защо двете трябва бързо да се изнасяме.
Стаята е чиста!
Хайде.
Давай! - Не и без теб.
Защо ми помагаш? - Спаси живота ми.
Трябва ни лодка. - Заливът на Йона, южният бряг.
Черен хеликоптер прелетя току-що. Да не е някаква държавна секретна работа?
Може би се превръща в нещо такова. Макс се нуждае от помощта ти.
Нека кажа, че винаги е можело да се разчита на мен.
Радвам се. Не затваряй.
Ерик, трябва да направиш нещо.
Тук Лайдекър от Контрол. В обхват съм. Край.
Растителността е твърде гъста. Свали ме на земята.
Екип Чарли, тук Контрол. Осигурете бента. Край.
Контрол, тук Чарли 2. Разбрано. Край.
Екип Делта, тук Контрол. Заемете позиция от юг на бента.
Край. - Екип Делта. Потвърждавам, край.
Макс, какво да правим?
Довери ми се.
Контрол, тук Делта 2. Хванахме заподозрените. Край.
Съжалявам. - Не е твоя вината.
Делта 2, браво. Доведете ги на място.
Всички екипи, към мястото. Край.
Мърдай.
Тук Делта 2. Ние сме... - Делта 2, тук Контрол. Повторете.
Контрол. Тук Делта 2. На 5 мили сме от мястото. Край.
Разбрано, Делта 2. Контрол край.
Единственият път надолу е. - Макс, не!
Хайде.
Делта 2, Контрол. След колко време? - Делта 2, 5 мили.
Повтори Делта 2. Край.
Сержант Баум, екип Делта 2. Паднаха комуникациите ни, сър.
Току-що говорих с теб. - Не, някой е блокирал предаванията ни.
Къде са пленниците? - Нямаме такива, сър.
Кой е това?
Попитах, кой е това?
Установете периметър на южния бряг.
Никой да не напуска острова.
Макс!
Макс?
Ей.
Контрол, тук екип Алфа, приближаваме южния бряг. Край.
Контрол, тук екип Алфа. Няма и следа от заподозрените. Не са тук.
Вярвай ми, Макс. Не си виновна ти.
Аз съм виновен. - ОК.
Не ми трябва да знам какво правиш. Не искам да знам, заради безопасността ми.
ОК.
Не ме разбирай погрешно. Смятам, че си невероятна.
Това бяха най-вълнуващите 2 дена в живота ми.
Но...?
Ние сме различни.
Искаш да кажеш, че сме минало? - Мразиш ме, нали, бейби?
Ще се оправя.
Повярвай ми, Макс. Виждам накъде вървим.
По-добре така.
Няма проблем, Ерик. Спаси живота ми, даде ми моторно масло.
Мога да заявя, че никой мъж не е правил толкова много за мен.
Трябва да попитам. Онази нощ.
И за теб ли бе толкова невероятна, колкото и за мен?
Ерик, ти си мъжът.
Документите на Хана, нова лична карта, нов паспорт.
И това.
Гаджето ти изглежда готин. - Не ми е гадже.
Разделили сте се? - Никога не сме били заедно.
Не е като да ми дължиш оправдание. - Знам.
Ако не ти се обсъжда, добре. - Няма причина да ревнуваш.
Разбира се, че няма. Двамата с теб нямаме такава връзка.
Точно така.
Благодаря ти. - Радвам се, че помогнах.
Била ли си на Space Needle?
Не. Не е и в списъка ми с неща за правене.
Как така? - Винаги ме е било страх от високото.
Наистина? - Наистина.
Ще трябва да направим нещо по въпроса.
Ето. За начало.
Пропуск и малко пари.
Не мога да ги взема. - Да, можеш.
Откъде ги взе? - От приятел.
Благодаря.
Ами ти? Не е безопасно за теб.
Мога да се погрижа за себе си. Има и някой, на когото съм необходима.
Успех. - Макс...
Има нещо, което не ти казах. Не исках да навлизам в темата,
защото колкото повече говорехме, толкова по-трудно ми ставаше да го извърша.
Относно майка ти. Познавах я.
Не беше като другите.
Бременна в седмия месец се опита да избяга. Не искаше да те даде.
Когато й дойде термина, трябваше да я вържат, при операцията.
Наложи се да я приспят, толкова здраво се бореше.
Какво стана след това? - Преместиха я в психиатрия.
Никога повече не я видях.
Как й беше името? - Не знам.
Колко годишна беше?
На твоя възраст.
Сега вече знам.
Имала съм майка, която ме е обичала.
И може би е още там навън.
Сякаш това променя нещо в живота ми.
Само дето... Променя всичко.
Превод: molkircho